Пейо Яворов
Покаяние

chitanka.info

Отрекох те, проклех те някога, о боже,

и ето ме повергнат в прах…

Не милост осенява грешното ми ложе:

чрез твоята жестокост те познах!

Обичам аз — и страдам… И страданието към омраза

не е ли зов?

Ти с обич и омраза духом ме проказа, —

проказата нарекох аз любов.

Самотно ми е: чувствувам пустинята въздушна

и слънчевия жар!

Природата сияе мрътво равнодушна…

Защо съм посред нея жива твар?

Аз любя, но не искам, не мечтая!

И само знам —

аз знам началото; не виждам края,

не виждам и не питам що ме чака там.

От много върхове надничам, спущам се по

всичките наклони

и в бездната се губи моя път.

Навън окото сълза не порони; вътре сълзите ми

оживяха скорпиони

по жилите ми гмежно се влекът.

Отрекох се, проклех те, господи… и ето ме

сред пъкъла, и ето ме — сред пламък

вопия аз:

Кажи, кажи сърцето ми да стане камък —

и нека ме приспи навеки мраз!

Издание:

П. К. Яворов, „Събрани съчинения в пет тома“, Български писател, С.1977–1979, под редакцията на К. Куюмджиев

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.